WaldronCervantez389

За издателствата и книгоиздаването Без да претендирам за изчерпателност и всеобхватност на проблема с книгоиздаването, ще се опитам да поставя някои проблеми, свързани с тази дейност, която през последните две десетилетия се развива в известна степен стихийно. Факт е, че след политическите и икономически промени след 10 ноември 1989 година паднаха и някои бариери пред пишещите. Ако в годините на социализма се издаваха и преиздаваха книгите на класиците на българската литература, на действително талантливите поети или писатели и на тези, които стояха по-близо до властта, сега - 23 години по-късно, до услугите на издаване на книги прибягват и начеващи поети или писатели и от всички възрасти. Вече не се приема като изненада излизането на бял свят на произведения с поезия или проза, чиито автори не са навършили пълнолетие. В същото време своите първи печатни произведения написаха хора на възраст между 60 и 70 години. Естествено е, че в това няма нищо лошо. Лично мое мнение е, че всяка книга носи в една или друга степен определено знание за света, в който живеем. Така например в Добрич и региона вече са десетки печатните произведения, свързани с краезнанието, родоведската дейност, мемоаристиката и други, написани от местни твореци. В тази връзка историческата тема също е застъпена широко. Произведенията с поезия и проза както на вече утвърдени поети или писатели, така и на нови имена, са десетки. Увеличи се и броят на пишещите. Ако преди две десетилетия местните автори в региона бяха не повече от дузина, днес те са с пъти повече. От този брой изключвам тези, чиито печатни произведения са учебници или помагала, влизащи в учебната програма на учениците от I до XII клас. При тях проблемите, свързани с качествата на издаваните печатни произведения, са много по-малки, защото поетите или писателите са специалисти в определената област и в повечето случаи в техните печатни произведения те са рецензирани. Друга характерна черта на издателската дейност не само в Варна, а и в цялата страна, е излизането на голям брой заглавия в тиражи, които са между 100 и 1 000. В някои случаи поетите или писателите, поради липса на достатъчно средства, правят компромиси с качеството на изработка на печатното произведение. Става дума за използването на вестникарска хартия, некачествен печат. Идва и следващият проблем - издаването на произведенията да става без участието на регистрирано издателство, което се предполага, че може да осигури успешното преодоляване на редица проблеми, с които се сблъсква всеки творец. Дълбоко погрешно е мнението, че печатницата може да бъде едновременно и издателство. Както и другото: че издателство, което няма собствена полиграфска база, не е издател на книги. Неразбирането на тези проблеми води до редица грешки, които затрудняват, вместо да улесняват, процеса на издаване на книги. Например с цел да се поевтини цената за набирането на текста става от самия творец, от близки, приятели или просто от фирми, които предлагат набиране на текстове. Не се предполага, че процесът на предпечат при издаването на книги има определени изисквания. Да не говорим за неизползването на възможностите на редактор и коректор. По-скоро са изключение случаите, когато се ангажират консултанти, рецензенти и художници. Причината до известна степен се корени и в структурата на някои "издателства ", които просто приемат творческия текст, осъществяват предпечата и изпращат подготвената книга в печатницата. Те не предлагат никаква редакторска помощ. Коригирането на текста при тях е просто лукс. Да не говорим за художественото оформление на корицата и книжното тяло. Така грешките в процеса на книгоиздаване се мултиплицират. Разочаровани остават както авторите, така и бъдещите читатели на техните книги. В стремежа си за бързи или за каквито и да е приходи подобни "издателства " допускат издаването на печатни произведения да се принизи едва ли не до печата на формуляри. Изключването на диалог и работа между творец и редактор в рамките на едно издателство не може да бъде оправдано по никакъв начин. Губещи са всички по веригата. творец получава критични бележки от своите читатели и слаба реализация на своята книга. "Издателството" - губи един поет или писател, а след него и десетки други. Не мога да подмина и въпросите, свързани с разпространението на печатни произведения. В условията на пазарна икономика никой не гарантира на никого печеливши дейности. Така е и с книгоиздаването. Добрич в това отношение не прави изключение. Липсата на по-ясни възможности за това чрез използването на книжарниците, павилионите, базарите на книгата, продажбите от "врата до врата" и др. блокира реализацията на книги. Така те отлежават в стаи, тавани и килери в оригиналните си опаковки от печатницата. По-предприемчивите от авторите, лично или чрез свои близки и приятели, правят собствена система за разпространение, която само в известна степен покрива вложените от тях разходи в издаването на книги. Към тази картина не мога да не прибавя и ниската платежоспособност на хората, които традиционно посягат към книгата, както и все по-нарастващото "електронно книгоиздаване". В крайна сметка и в бъдеще по-ясните отношения и качествена работа между творец, издател на книги и книгоразпространение ще подпомогнат процеса на книгоиздаване, който до голяма степен показва и степента на културата на всеки народ.